I tidigare avsnitt:
Så länge jag lever ska jag ödelägga allt du älskar.
Du var den starka, inte Jessica.
Adam var farlig. Vi låste in honom och slängde bort nyckeln.
För två veckor sen flydde han och vill hämnas.
Vem är du? Vad heter du?
- Peter Petrelli? Vem är det? - Vet inte.
Nån visste att jag skulle komma. Jag vet inget om Adam eller Företaget.
Jag var i Montreal 2007. Plötsligt var jag här.
Du kan förändra historien.
- Låt dem inte ta mig härifrån! - Nej!
Caitlin!
Det är människans förmåga att minnas som gör oss unika.
Vi är den enda art som bryr sig om det förflutna. Genom våra minnen-
- kan andra lära sig.
De kan fira våra triumfer och varnas av våra misstag.
Jag känner ingen Adam.
Peter, vad fan var det där?
- Känner du mig? - Självklart.
Det är jag, Adam.
Minns du inte? Du och jag ska förändra historien.
- Ursäkta, jag vet inte... - Haitiern har varit i farten igen.
Haitiern?
Det förklarar varför du försvann. Men du kan få tillbaka ditt minne.
Läkande. Du kan göra det jag kan göra.
- Hjärnan måste laga sig själv. - Hur ska det gå till?
Tänk på det som betyder mest för dig.
Vet du vad det är?
- Han heter Nathan. - Nathan?
Nathan.
Du räddade hejaklacksledaren...
FÖR FYRA MÅNADER SEN
...så att vi kunde rädda världen.
- Du måste släppa mig, Nathan! - Om du dör så dör jag!
Nej, jag klarar mig! Du kan flyga, det kan inte jag!
- Vad menar du? - Det krävs allt jag har...
...all min kraft för att inte explodera. Släpp mig!
Peter!
- Sanders? Nicole Sanders? - Här.
- Mår min make bra? - Kulan var väldigt nära hans aorta.
- Operationen gick bra. Han hade tur. - Tack. Tack.
- Du lär älska henne så småningom. - Jaså?
De är trevliga människor. Vi hade ingen familj.
- Så varför skaffa en nu? - Det där är orättvist.
Det har bara gått fyra månader. Du känner henne knappt.
Hur kunde du bjuda honom?
De gjorde slut för två år sen.
Det spelar ingen roll. Hon lär krossa ditt hjärta.
- Jag vill inte dansa längre. - Maya... Maya!
Din slyna!
Släpp!
- Du ska hålla tyst, fattar du? - Snälla Maya...
Jag ser dig hellre död än gift med min bror!
- Släpp, sa jag! - Och jag sa att du ska hålla tyst!
- Gilberto! - Och om jag inte gör det?
Nej.
Alejandro!
Nej!
Nej.
Du är inte död...
Va?
Vad hände?
Jag tror att jag gjorde det.
Vadå?
Jag dödade dem alla. Varenda en.
Maya!
- Hjälp! Snälla, hjälp! - Omedelbart, sir. Lägg honom ner.
- Vi tar in honom på tvåan. - Håll honom vid liv. Gör allt ni kan!
Polisman? Vi behöver er hjälp.
Var du tvungen att använda full styrka?
Det klarar han.
Han är ingen leksak, Elle.
Det skulle han kunna vara.
- Var är jag? - På en säker plats.
- Min bror... Jag var på sjukhuset. - Världens bästa läkare vårdar honom.
- Men... han är i dåligt skick. - Så vem är du?
Vad gör jag här?
Jag är en gammal vän till dina föräldrar.
- Ja, jag har sett dig förut. - Som jag sa är du säker här.
Men din bror... Det är en helt annan historia.
- Han dog nästan. - På grund av dig, Peter.
Det var ju inte din idé att bli nukleär och utplåna halva stan.
- Känner du till det? - Ja.
Så länge du kontrollerar dina förmågor-
- är du alltid ett hot mot dig själv, din familj...
- Jag hade stängt av dem om jag kunde. - Vi gjorde det åt dig.
- Åtminstone för tillfället. - Hur...?
Min kollega här kan undertrycka förmågorna i folk omkring honom.
Jag förstår inte.
- Vad är det här för ställe? - Vi hjälper människor som du.
Peter, vi kan hjälpa dig att få ett normalt liv.
För 30 år sen slutade vi forska på ett vaccin som kunde spärra krafter-
- men p.g.a. Det som har hänt nyligen är den forskningen i gång igen.
Det gläder mig att kunna säga att vi snart har botemedlet åt dig.
- För alltid? - Du slipper skada nån du älskar igen.
- Om hur lång tid är det färdigt? - Bra. Du har fattat rätt beslut.
Du har råkat ut för en hemsk olycka.
Peter...
Han är försvunnen.
Kustbevakningen genomsöker 260 kvadratkilometer av havet.
Men du har tur som lever.
Nej. Nej, Nathan.
Pappa!
Min stora grabb.
- Jag trodde att jag förlorat dig. - Du blir aldrig av med mig.
Mrs Sanders?
- Jag är snart tillbaka. - Jag är här då.
Dr Brooks.
Vi har ingen försäkring, men vi kan säkert komma på...
Ni behöver inte oroa er för det. Allt är redan ordnat.
Jag förstår inte.
Hur då? Vem betalade?
Det var jag.
- Känner jag dig? - Kalla mig Bob.
- Har du läst nån morgontidning? - Va? Nej. Hur så?
Inte ett ord om det som hände på Kirby Plaza eller mr Lindermans död.
- Vem fan är du? - Nån som vill hjälpa till.
Linderman sabbade allt. Jag ska få skutan på rätt köl, så att säga.
- Det gick. Du betalade räkningarna. - Jag vill hjälpa dig med din sjukdom.
Jag vet att du tror att Jessica är borta-
- men vi har märkt att när förmågorna uppstår hanterar hjärnan det ibland-
- genom att orsaka en personlighetsklyvning.
- Jag är färdig med Jessica. - En ny personlighet kan dyka upp.
Jag kan skaffa all hjälp du behöver, världens bästa vård.
- Vad är haken? - Du måste lämna familjen under tiden.
Vi har precis återförenats. Jag lämnar dem inte.
Det finns medicin som du kan prova hemma, men...
Den har biverkningar. Du har genomlidit så mycket för din familj.
Vill du verkligen riskera att förlora dem igen?
- Ska jag ta de här pillren varje dag? - Jäpp.
Det är en blandning som labbet fixade.
Den kontrollerar förmågorna, dämpar dem.
- Som killen i hörnet i Bobs kontor. - Haitiern? Ja.
Typ. Så vi kan kalla dem haitier-piller.
Hej då, Peter.
- Det där gör ont. - Du kommer att vänja dig.
Då börjar du gilla det.
Hallå?
Vem sa det?
Jag.
FÖR TRE MÅNADER SEN
Schyst!
Elva år gammal. Du är nästan mannen i huset nu.
Mamma?
- Önskade du dig nåt? - Berätta inte vad.
Ni vet ändå vad jag önskade mig.
Vi har ju pratat om det här.
Vi kan kolla polisradion och åka till brottsplatsen.
Eller låta polisen sköta det.
Vi kan bli som Fantastic Four, minus en, men ändå.
Micah, jag vill vara en hjälte för dig.
Jag vet hur jag kan bli det.
Jag tror att jag har fått jobb. Ett bra jobb.
- Vadå för jobb? - Nåt som gör dig stolt över mig.
Kom nu. Jag lovade ju att vi skulle bowla.
- Kommer du, mamma? - Din mamma har haft en lång dag.
Hämta din jacka.
Jag kan inte ens le på hans födelsedag.
Det tar ett tag innan medicinen stabiliseras.
Jag vet inte hur mycket längre jag orkar.
Jag vill säga att det blir bättre... men jag vet hur det låter.
Men det blir faktiskt bättre.
Det har gått en månad. Du har fortfarande inte sagt vad du heter.
- Jag vill bara bli lämnad i fred. - Då är du på rätt plats.
Men jag måste varna dig. Man tröttnar på det.
Låt mig gissa: Du levde ett helt vanligt liv-
- tills du upptäckte att du kunde göra otroliga saker.
Det var säkert underbart i början. Du trodde att du kunde rädda världen.
Sen insåg du - tragiskt nog - att du var farlig.
Prata med mig efter ett decennium. Förresten, prata med mig efter tre.
Jag kan gott stanna här för evigt.
Du har varit med om nåt hemskt, eller hur?
Jag beklagar.
Jag heter Peter.
Hej, Peter. Trevligt att träffa dig. Jag heter Adam.
FÖR TVÅ MÅNADER SEN
Jag har ingen lust i dag.
Bara en liten? Då ökar jag din dos.
Okej. Bara en liten.
Visst är det kul att knapra piller, men...
...efter två månader vet jag ännu inget om dig.
Du kanske har fler sidor än den här sadistiska blixtgrejen.
- Berätta för mig. - Jag föredrog när du bara låg där.
Tänker du inte berätta?
Är du rädd?
Nej. Du gillar bara att ha kontrollen.
Jag fattar.
Förlåt att jag frågade. Det ska inte upprepas.
Jag satte eld på farmors hus när jag var sex år.
Jag orsakade strömavbrott i Ohio när jag var åtta år.
På min nionde födelsedag låg jag i ett glasrum med litiumdropp.
Jag har bott här i sexton år.
Sen jag klassades som sociopat med paranoida vanföreställningar.
Psykiatrernas hämnd för att jag mordhotade dem.
Jag är 24 år och har aldrig varit på dejt.
Jag har aldrig åkt berg-och-dalbana eller simmat.
Nu vet du allt om mig. Jag har inte lyxen att vara intressantare än så.
Vi ses.
Några visdomsord, min vän: Håll dig borta från henne.
Jag gav vika för sex år sen och sonar ännu.
Oroa dig inte. Det enda jag vill ha av henne är medicin.
Förlåt. Jag glömmer att du fortfarande tror på dem.
- Vad menar du? - Deras botemedel.
De har varit " dagar ifrån att fullända den" sen jag kom hit.
Bob försöker inte laga dig, Peter.
Den här enheten skapades för att hjälpa oss.
Du befinner dig inte i en enhet, Peter.
Se dig omkring. Du befinner dig i ett fängelse.
Om du inte tror mig kan du ju försöka ta dig ut.
FÖR TVÅ MÅNADER SEN
Förlåt mig.
Hur mår du?
Han sa att allt var en lögn.
Det som hände honom och Peter. En bilolycka.
Han sa väl att han trodde att han kunde flyga?
Och planen att spränga New York? Att Peter var en bomb?
Det måste vara den smärtstillande medicinen.
Du förtjänar att veta det här. Jag ville dölja det för dig och pojkarna.
Vadå?
Det finns en mörk hemlighet inom Petrelli-familjen.
Det började med deras far. Storhetsvansinne, paranoia...
Det ledde till hans självmord. Tyvärr...
...har den sjukdomen uppenbarligen gått i arv.
Herregud.
Så här är det: Nathan är en stor man-
- och hans liv lär bli väldigt komplicerat.
Han förtjänar verkligen sin värdighet och sitt privatliv.
Så jag hoppas att du förstår... att det här måste hållas hemligt.
Kan jag lita på dig beträffande det, Heidi?
Hej. Vad kan jag göra för att få in er...?
Hej. Vad kan jag göra för att få in er i en splitter ny bil?
Det beror på vad du gör när du har fått in mig.
Jag känner på mig att din första dag går bra.
Mina fjärilar i magen har fjärilar i magen.
Jag är så stolt över dig. Jag visste att medicinen skulle funka.
Jag ska skjutsa Micah till skolan. Ha en bra dag på jobbet.
När jag kommer hem i kväll ska vi fira.
Han lär få reda på att du inte tar de dumma pillren.
Försvinn, Jessica.
- Du behövs inte längre. - Varför tror du att det är Jessica?
Minns du mig? Sommaren då du rymde till L. A. -
- och sa åt alla att kalla dig Gina.
- Du är inte verklig. - Ska du sälja bilar?
- Jag ska till L.A. Och roa mig. - Nej, jag har kontrollen.
Om jag kan hantera Jessica så kan jag hantera dig.
Så varför tar du inte medicinen?
Nej!
Nej.
Nej!
Jag behöver träffa min familj.
Ja, det tror jag absolut är möjligt.
- Men inte just nu. - Varför inte?
De vet inte ens att jag lever.
Du kan explodera igen och spränga halva östkusten.
Droga mig, då. Jag kommer tillbaka innan effekten avtar.
- Du är inte redo för det än. - Nån kan följa med. Elle, kanske.
Nej. Nej. Tyvärr, Peter. Det kommer helt enkelt inte att hända.
Jag kommer aldrig ut härifrån, va?
- Plötsligt känns rummet som en bur. - Jag förstår inte.
- Varför är vi här? - De ser till att vi inte är där ute.
- För att vi är farliga? - Nej, Peter.
För att vi kan rädda världen.
Jag ville offentliggöra förmågorna. Om mitt blods läkekraft blev känd-
- skulle jag kunna hjälpa till. Jag var så naiv.
- Var det därför de satte dig här? - De skulle döda mig om de kunde.
I stället sitter jag inlåst här...
...när jag skulle kunna bota din bror.
Nathan. Hur då?
En liten mängd av mitt blod skulle kunna hela honom.
Göra slut på hans smärta.
Trots allt du utsatte honom för.
Så hur tar vi oss ut?
Min dotter är kvar där inne!
Snälla!
Hawkins!
Hawkins, ut därifrån!
Tack.
Här är KCEI Channel Nine News som rapporterar om en husbrand.
- Pappa! - Hej.
Jag såg dig på tv. De visar det om och om igen.
- Du är verkligen en hjälte. - Jag antar det.
- Var är din mamma? - Hon har inte kommit hem än.
HAR STUCKIT TILL L.A. VI SES!
Jessica.
FÖR EN MÅNAD SEN
Får jag ingen liten stöt?
Hur så, vill du ha en?
Som du sa, jag börjar gilla dem.
Jag börjar gilla dig.
Okej, eftersom du ber snällt.
Var det nog med skoj för en dag?
- Dag nummer fem utan medicin. - Det är nog dags att försöka.
Kom igen, Peter. Du klarar det.
Trevligt att äntligen träffas. Du ser bra ut för att vara 400 år.
Nu sticker vi och helar din bror.
Jag visste att jag inte kunde gömma mig för evigt.
Det är dags att komma hem, Maya.
Alla har sökt efter svar. Varför du gjorde det. Och hur.
- Ingen vet hur du förgiftade alla. - Det var inte så jag gjorde.
Det är nåt ont inom mig som jag inte kan kontrollera.
Du sa att du dödade dem.
- Menar du att det var en olycka? - Ja.
Tänk efter.
Du dog inte. Av dem alla var du den enda.
- Det har nånting med oss att göra. - Det låter obegripligt.
Men jag vill ändå hjälpa dig.
- Det är över, Maya. - Nej.
Det blir bäst så, Maya. Snälla.
Du kan inte göra så. Du förstår inte. Jag är farlig!
- Herregud, nej! - Maya, snälla...
- Förlåt mig! - Sluta, Maya! Vad det än är du gör.
Maya! Lugna ner dig.
Lugna ner dig, snälla.
Det är sant.
Nu sticker vi härifrån.
Ursäkta mig. Jag letar efter den här tjejen.
Hon är där borta.
Tack.
Jessica.
- Fel. - Hon känner inte dig.
Hon är min fru. - Det här är vi.
Lägg dig inte i det här.
Var är jag?
- Nu går vi. - Var är jag?
Nu åker vi hem.
- Hur hittade du mig? - Du blir aldrig av med mig.
Jag älskar dig, raring.
Jag älskar dig mer.
- Hallå! - Släpp det, snubben. Vi ska gå nu.
FÖR TRE VECKOR SEN
Får jag leka med den?
Damon, varför frågar du honom nåt sånt?
- Du kommer väl att klara dig? - Jag vet inte.
- Jag behöver nog lite hjälp. - Vad du än vill.
- Fråga bara. Visst vet du det? - Tack.
Oroa dig inte. Jag fixade allt. Flygbiljetter, pengar. Och nu detta.
Jag är så ledsen, Nathan.
Om hur lång tid börjar det verka?
Det hinner vi inte ta reda på. De kommer att leta efter dig här.
- Kom nu. - Adam.
Titta, Adam. Titta!
Bra. Kom nu.
Kom nu.
Otroligt. Han läkte inför våra ögon.
Han är frisk när han vaknar. Pass, flygbiljett. Det här är planen.
Jag är besviken, Peter. Vi började ju känna varandra.
Lagret på 121 Rue Saint Jacques i Montreal. Ses där.
Efter honom!
Tar du mig tillbaka fortsätter jag att fly.
Det ska jag inte. Du förtjänar ett bättre öde.
- Din mor hjälpte mig. - Så nu hjälper du mig?
Du måste påbörja ett nytt liv. Det här är enda sättet.
Jag ska bevara din hemlighet.
Gå med Gud, min vän.
Va?
Det finns många sätt att definiera vår tillvaro och ge den mening.
Men det är våra minnen som formar dess syfte och ger den sammanhang.
IDAG
Ett privat urval av bilder, rädslor, kärlekar, ånger.
- Tack. - Visst.
Livets ironi är att vi tar det mörka med det ljusa, det goda med det onda-
- framgång med besvikelse. Det är det som särskiljer oss-
- och gör oss mänskliga.
Det som vi måste kämpa för att hålla fast vid.
Jag minns. Jag minns allting.
Vad bra, då.
Ska vi rädda världen?
Fortsättning följer...